

-----------------------------------

Mircea Pteancu

23 Iun 2023 14:29



-----------------------------------

Erwin

Intrebarea ta este foarte interesanta. Asa este cum spui tu, in trecut astronomii, profesionisti sau amatori,  evitau prismele sau oglinzile zenitale.
Despre acest subiect pot sa am doar o parere dar banuiesc niste cauze multiple:

- Deoarece nu existau acoperirile anti-reflex, prisma zenitala introducea pierderi de lumina pe fetele sale. Iar inainte de sticla argintata, pentru oglinzi se folosea bronzul de telescop. O asemenea oglinda zenitala lasa doar 60%  din lumina colectata de obiectiv sa ajunga in ocular.

- Dupa introducerea oglinzilor de sticla argintata, pierderile s-au diminuat la valori apropiate de cele actuale. Spun ''apropiate'' deoarece oglinda proaspat argintata reflecta mai multa lumina decat mult laudata si folosita oglinda aluminizata actuala. Dar ...

- Dar din miopie intelectuala, producatorii de optica astronomica nu au recunoscut succesul de piata potential al oglinzilor sau prismelor zenitale. Pur si simplu le-au privit ca pe un simplu moft si nu le-au introdus in fabricatie si in vanzare.

- Pana in primele decenii ale secolului XX, ocularele nu erau standardizate. Fiecare producator le producea dupa cum il taia capul cu valori ale culantei atata de variate incat daca iti mai trebuia un ocular, era musai sa ceri de la acelasi producator.
Putinele prisme zenitale oferite erau deci utilizabile doar cu anumite oculare. Productia de accesorii pentru telescoape era cam constipata.

- Astrofizica s-a nascut foarte greu, inafara marilor observatoare si a institutiilor academice si a universitatilor. A fost creatia unor ciudati. 
Pana in primele decenii ale secolului XX, daca erai astronom profesionist atunci era ''cool'' sa faci Astrometrie. Cei care se ocupau cu ceea ce s-a numit apoi Astrofizica, erau considerati a fi inruditi intelectual cu alchimistii, deci ca tanar astronom trebuia sa iti alegi cu grija prietenii si colaboratorii. Mai bine stateai cu gatul teapan si masurai cu micrometrul toata nopatea , tot felul de miscari aproape invizibile ale astrelor si apoi calculai si tot calculai pana pe la iesirea la penzie vreun nou catalog care sa-ti poarte numele.
Una peste alta, nu poti face masuratori micrometrice decat cu telescoape foarte zdravene si, in nici un caz, nu foloseai oglinzi sau prisme zenitale. Unele micrometre erau atat de mari, sofisticate si grele ca daca iti cadea unul pe picior, era un grav accident de munca.

- Iar daca profesionistii se canoneau sa observe asa, cu gat tzapan de lup, amatorii le urmau exemplul.
Printre amatorii japonezi, chiar si in ziua de azi exista ''fundamentalisti'' care observa cu luneta numai fara diagonala.

Aceasta este parerea mea pe acest subiect.

Redau legatura in studio, scuze Iulian pentru off- topic.

Mircea

